―Det här är nytt. ―Nästa mord. Freddie och barnet.
Vem är den tredje?
Stackars flicka.
Min utredning är klar och ska lämnas till åklagare.
Din pappas död, mordet på din mamma, internutredningen, Hans...
Det har varit för mycket.
Flickorna är tillbaka.
Alltihop med Holst och hans barn rör upp gammal skit.
Visa dig!
L369G42.
Hallå!!
Donatorn var en Freddie Holst.
Befruktning och graviditet bekräftade.
―Och modern? ―En Anna―Maria Larsson.
Hej, pappa.
―Rasmus? ―De är på Raffinaderivej.
―Här finns en nerlagd betongfabrik. ―Och Emil och barnet?
―Jag såg dem inte. ―Stanna där du är.
―Invänta förstärkning. ―Okej.
Byt om.
―Varför? Jag har inget på mig som... ―Gör det, bara.
Mamma sa alltid att min pappa var en prins på ett slott i Frankrike.
Som tomten. Först tror man ju.
Sen inser man att han inte finns.
Snälla...skada honom inte.
―Såg du vart de åkte? ―Han sköt mig.
―Du hade ju väst. ―Det gör ganska ont ändå.
―Såg du bilen? ―En Peugeot Partner, silverfärgad.
Registreringsnummer?
Kom igen.
Den var svensk. Den var...
För helvete! Kom igen!
―HUB 382. ―Hittade du på det nu?
Henrik.
Vi vet inte var de är ― tack vare wonder boy där!
Annika Melander har vaknat. Vi åker dit.
"Invänta förstärkning." Hur svårt kan det vara att förstå?
Förlåt. Jag...
―Vi bodde i samma fosterhem. ―Vi vet. Berätta vad som hände.
Jag skulle till Göteborg. Vi möttes. Vi har inte setts på flera år.
Jag hade tid att ta en kaffe, och så...vaknade jag i det där rummet.
―Ni bodde i samma fosterfamilj. ―Behandlade du honom illa?
―Ingen hade det bra där. ―Det var inte det jag frågade.
Nej, jag...
Jag behandlade honom som jag behandlade alla andra.
Hur så?
Han hämnas på alla som han anser gjort honom illa.
―Jag gjorde inget. ―Han försökte sätta dit dig för mord.
Jag vet inte varför.
―Du vet inte var han kan vara? ―Nej.
―Var jag anmäld försvunnen? ―Nej.
Claes anmälde mig inte försvunnen?
Nej, han verkade mest lättad.
Hon ljög om hur hon behandlat Emil.
Det pekar på att de inte samarbetat.
Vi behåller bevakningen.
Han hade byggt en exakt kopia av källarrummet.
Ja. Hur ser ursprungsrummet i Ystad ut nu?
Vi har hävt avspärrningen.
Om det är så viktigt för honom, så kan han vara där.
Jag hade en tavla i mitt rum.
En kopia av en amatörmässig konstnär―
―som med rätta är helt bortglömd.
Men den tavlan var det enda vackra i mitt liv.
Du tror att jag överdriver.
Jag fantiserade om hur det såg ut där inne.
Den kunde innehålla allt. Vad som helst kunde hända där.
Och nu är vi där. I tavlan. Vad magiskt det är.
Vill du hålla honom?
Sen kom det där psykfallet Morten Anker, och jag fick veta vem du var.
Konstintresset. Att det var ärftligt...
Då var det som att allt dog.
Förstår du det? Jag ville göra det du älskar fult och förvrängt.
Jag hoppades att du skulle se det. Du är ju konstkännare, för fan.
Varför såg du det inte, pappa? Var det inte bra nog?
Jag vet inte.
Det var inte bra nog.
Huset säkrat! Det är tomt.
―Bodde Emil här? ―Eller så var det ett time out―rum.
Ett rum där man placerar ett barn för att avsluta ett oönskat beteende.
Vissa forskare anser―
―att barnet ser det som en konsekvens, inte ett straff.
Men de har fel.
Tavlan. Exakt likadan som i rummet där vi hittade Annika.
―Allt är likadant. ―Nej. Sängen är en annan. Baljan med.
De liknar varandra, men är inte identiska.
Men tavlan är exakt likadan.
―Bilen som Rasmus såg stals i går. ―Inga spår?
―Inte än. Vad är det där? ―En tavla.
Från Emils fosterfamilj.
Ta reda på konstnär, titel, och om den föreställer en befintlig plats.
Allt vi har på Annika stämmer på Emil.
Plus en koppling till Helle Anker.
―Vi lät honom gå två gånger. ―Han var inte misstänkt.
Det var ändå ett misslyckande.
Saga! Henrik! Kom. Jag skannade signaturen och fick fram det här.
Claus Arnesen, dansk konstnär. Har målat tusentals landskap.
―Titel? ―"En riktigt fin dag" från ―93.
Var är den målad?
Vet inte. Han verkade i hela Norden.
―Lever han? ―Ja. Han är 76 år.
Han bor på Saltholm, mellan Malmö och Köpenhamn.
―Telefonnummer? ―Jag skickar det.
―Saltholm? Kan man bo där? ―Tydligen.
Linn Björkman? Jag kommer från Rättsmedicinska i Lund.
Det gäller en tavla.
―Har du en minut? ―Är det viktigt?
―Rör det fallet? ―Nej. ― Men det är viktigt.
―Kan jag skicka en bild? ―Håll mig underrättad.
―Vad ville han? ―Prata med Linn. Vad sa han?
Han har målat hundratals tavlor med samma titel. Han har ingen dator.
Vi måste åka dit.
Skulle inte helikoptern komma? ― John...?
Hur ska jag få dig att sluta?
―När var du rädd senast? ―Jag är rädd nu.
Jag har varit rädd varje dag sen jag var fem.
Ingen ska behöva uppleva det.
Du kan inte straffa mig för nåt jag inte visste.
Jag straffar inte. Jag korrigerar misstag som begåtts.
Res dig.
Res dig!
Upp med dig. Upp med dig!
Saga Norén, länskrim Malmö. Henrik Sabroe, Köpenhamnspolisen.
Va?
Saga Norén, länskrim Malmö.
Det var jag som ringde. Känner du igen den här?
Jag ser inte. Kom in.
Jag ska bara hitta...glasögonen.
Nej, de är inte där.
―Var kan de vara, tror du? ―I sängen, kanske.
―Varför frågar ni om mina tavlor? ―En förekommer i en mordutredning.
―Varsågod. ―Få se.
―Känner du igen den här? ―Ja, den har jag målat.
―1993. Minns du var? ―Nä, det minns jag inte.
Jag har ju målat hundratals.
Det finns en byggnad i bakgrunden. Känner du igen den?
Javisst!
―Vet du var den finns? ―Ja, där.
―Var? ―Söderut. På östsidan.
Här på ön? Ligger ladan här på ön?
Några kilometer härifrån. Tre, kanske.
―Helikoptern? ―Om han är där, hör han oss.
―Den är snabbare. ―Den hörs. Han har Freddie och barnet.
Så, så, så...
Stanna!
Saga ringde. Vi tror vi vet var de är. Saltholm.
―Gå upp! ―Nej.
Då skjuter jag dig, så får du aldrig veta vad som händer med lillebror.
Ta på snaran.
―Gör det inte. ―Jag måste.
Man måste ingenting. Man har alltid ett val.
Bara om man har makt.
Maktlösa kan aldrig välja. De får bara finna sig.
Håll honom så länge du är vid medvetande.
Sen släpper du honom väl.
―Han klarar inte fallet. ―Nej. Alla klarar inte fallet.
Du och jag tillsammans inne i en tavla.
En riktigt fin dag...
―Vad gör vi? ―Vi kan inte vänta.
Saga!
Ta Emil!
Saga, ta Emil! Lägg honom ifrån dig och ta Emil!
Han dödade Hans!
Ta Emil! Ta honom, för helvete!
Saga, ta Emil!
Kom igen! Kom igen!!
Släpp nu. Undan! Vi har dem.
Tänkte du verkligen låta honom dö?
Saga?
Jag sköt dem. Jag var tvungen.
Jag kände inte nån av dem. Förutom Morten, lite grand.
Okej.
Sen har vi de här.
Mina verk.
Jag försökte få hans uppmärksamhet.
Freddies?
Men ingen förstod. Inte ni heller.
Så jag var tvungen att hjälpa er.
Jag hade 172 piller, olika sorter, som jag just skulle ta när han kom.
―Vem? ―Min halvbror. Morten.
Hans mamma hade dåligt samvete för att han blev knäpp i Afghanistan.
Helle Anker.
Hon ville berätta vem han egentligen var. Gav honom en kod.
Ville berätta om hans...rötter, jag lyssnade inte riktigt.
Men han sa en sak:
"Varför plågas jag när de ansvariga för mitt lidande inte gör det?"
Okej.
Så de här var ansvariga för dina lidanden.
Johanssons vet vi en del om.
Hans Petterson återförde dig efter rymningen.
Det var då jag hamnade i källaren.
Har ni sett källaren?
Abrahamsson förgrep sig på dig.
I fyra år.
Och Håkan Ekdahl placerade dig hos Johanssons.
Och så de här två: Freddie Holst och Helle Anker. Varför de?
Mina skapare.
Dina skapare... Ja.
Men varför just de?
―Minns du din mamma? ―Ja.
―Hurdan var hon? ―Hon älskade mig.
Så om hon inte hade dött hade du haft det bra?
Hon bara föll ihop i köket.
Det var väl inte Freddie Holsts fel?
Kunde ingen i familjen ta hand om dig?
Du tror att jag straffade honom för att han var frånvarande i mitt liv?
―Gjorde du inte? ―Jag straffar inte någon.
De andra... De tog inte sitt ansvar.
Det var rättvisa, inget straff.
―Freddie Holst? Helle Anker? ―Konsekvenser.
De...
Det fanns ett sätt att undvika allt. All smärta. All rädsla. All död.
Vad då?
Jag skulle aldrig ha blivit född.
Jag vet inte hur mycket du vet, men här är han. Han är räddad.
Vill du hålla honom?
Nej.
Jag vill inte se honom.
Jag kan ta honom.
Jag kommer strax.
Kvittot på insättningen.
Jag har...lagt på lite extra.
Jag är verkligen ledsen över allt som hänt. Uppriktigt.
Ja.
Tack.
Jag har skrivit ut ditt förhör. Du måste underteckna det.
―Du vill fortfarande inte ha advokat? ―Nej.
Du kände Hans Petterson...?
Ja.
Du tyckte om honom...?
Ja.
Tyckte han om dig?
―Ja. ―Så ni var vänner.
―Varför räddade du mig då? ―Jag är polis.
Du ville dö.
Jag ville inte dö. Jag ville aldrig ha blivit född.
Det är inte riktigt samma sak.
Förstår du?
Nej, du förstår inte.
Du hade en vän, nån som behövde dig. Penna?
Melander är avskriven och vi släpper Sandberg.
Valde han att vara lycklig?
―Tack för den här tiden. ―Detsamma.
―Har Lillian fått tag i dig? ―Ja. Jag ska över nu.
Bra.
Bra jobbat. Verkligen. Tack.
Hans begravs i morgon.
Jag vet.
―Har du varit på nån begravning? ―Några. Har inte du?
Nej.
―Din syster, då? ―Jag gick inte. Jag kunde inte.
―Men Hans kommer du till? ―Följer du med?
―Vill du det? ―Ja.
―Då gör jag det. Vi ses i morgon. ―Ja.
Hej.
―Vad handlar det här om? ―Vi tar det där inne.
―Vill du ha nåt? ―Nej, tack. Kan vi sätta oss?
Ja, naturligtvis.
För några veckor sen hittades ett skelett i Sverige vid ett vägarbete...
Okej. Visst.
Men jag vill väldigt gärna ha några dagar ledigt, kan du ordna det?
Det har legat i marken fem―sex år.
Man har dna―identifierat henne. Det är Alice.
Nej.
Det är det inte.
Nej. Det är det inte.
―Jag är så ledsen... ―De tar fel!
―Vi ska gör allt vi kan... ―De tar fel, säger jag ju!
Och du tar fel.
―Var är mina flickor? Var är de? ―Vi vet inte.
De var ju tillsammans. Så var är de?
Vi vet inte, Henrik.
Var hittade de henne? Vi åker dit. Kom!
Har de slutat leta?
Man har grävt överallt. De är inte här.
Det måste de vara.
Om man gräver ner offer på olika platser är det längre mellan dem.
Men att de inte hittats kan betyda att de lever.
Det är nästan ännu värre.
Jag vet att ni är ensamma.
Men det var en alldeles vanlig dag.
Jag gick till jobbet. Och er mamma skulle...
Er mamma skulle...
När någon tar livet från någon vi älskar―
―är det lätt att hjärtat fylls av mörker.
Att vi vill den personen ont.
Ilska trycker undan sorgen―
―och de ljusa minnen vi har av Hans och som vi så väl behöver.
Hans hade inte velat det.
Han försökte alltid, trots sitt arbete―
―att se det goda i varje människa.
Du gav honom livet.
Tag emot honom i Din frid.
Och giv honom för Jesu Kristi skull en glädjerik uppståndelse.
Hej då.
Saga... Hur är det?
Henrik kom inte.
Jag trodde att ni hade talats vid.
Om vad då?
Henrik Sabroe. Jag kan inte svara just nu.
De har hittat Alice.
Jag har förstås tänkt att de kunde vara döda.
Men jag trodde de var tillsammans.
Vad som än hänt, hade de varandra.
Men utan sin mamma vet jag inte hur de ska klara sig.
Använder du narkotiska preparat?
Centralstimulantia?
Och sömntabletter för att kunna koppla av?
Hur länge har du missbrukat?
―Sen de försvann. ―Har du varit påverkad under arbetet?
Hela tiden.
―Det är grovt tjänstefel. Kriminellt. ―Och sånt måste man anmäla. Eller?
Minns du att vi pratade om varför jag inte...släpper folk nära mig?
Ja.
Minns du varför?
För att alla på ena eller andra sättet hade lämnat eller...sårat dig.
Är du här? Hur var begravningen?
Jag vet inte, jag har inget att jämföra med.
Skulle du inte ta ledigt i dag?
Jag behöver avsluta fallet med Emil.
Emil tog livet av sig i cellen.
―Hur? ―Skar sig i handleden med ett gem.
Är allt som det ska?
Nej. Han fick gemet från mig.
Han tog det, eller så lämnade jag kvar det.
Följ med mig.
Jo, jag måste berätta en annan sak för dig.
Kjell Grankvist har lämnat över sin utredning till åklagaren.
Jag tror inte att du gjort din mamma nåt, men det finns teknisk bevisning.
―De startar en förundersökning. ―Det behöver inte bli mer än så.
Men jag är oskyldig, jag hoppades att det skulle räcka.
―Men jag blir tagen ur tjänst? ―Jag är verkligen ledsen.
Jag hade motiv, inget alibi...
Och de har teknisk bevisning. Jag kommer att bli dömd!
Saga!
Saga! Saga!
Varför? Jag kan inte ge dig tillåtelse att leta efter dem på egen hand.
―Du ger mig inte tjänstledigt? ―Nej.
Jag säger upp mig. Omedelbart.
John! Är Saga här?
Har du inte hört?
Hört vad då?
Saga! Det är jag!
Saga!
Hallå, Wiki!
Vad gör du här nu igen?
Jag har sagt upp mig.
Jag gillar mitt jobb. Inte som du, men jag gillar att vara utredare.
Men det är inte allt jag varit.
Jag var också Alices man och pappa till två flickor.
Och det togs ifrån mig.
Och nu tror du att allt har tagits ifrån dig. Men så fan heller!
Du ska inte bara ge upp.
Saga, jag behöver dig verkligen.
Du ska inte ge upp, för jag vet att vi båda kan hitta mina döttrar.
Stanna där!
―Gör det inte! ―Stanna där!
Saga...
Saga! Hör du vad jag säger? Jag behöver dig!
Kolla här...
En bil blev stulen morgonen de försvann. Tio minuter från vårt hus.
Kommer du?
Det är en sex år gammal bilstöld.
Chansen att det leder nånvart är minimal.
Ja. Jag vet.
Men jag har inget annat att ta mig för. Har du?
Nej.
Översättning, textning: Åse Hellerud Svensk Medietext för SVT